Retreatgården Snoan är ett kärt tillhåll för många i Borgå stift. I år är det 50 år sedan den grundades – av två damer med en vision.
Den 14 september år 1974 invigdes retreatgården Snoan, en liten oas belägen i Lappvik, mittemellan Hangö och Ekenäs. Grundarna, det var två damer vid namn Marga Ahlqvist och Märta Sohlberg.
– Det här var deras dröm och vision. De blev inspirerade bland annat efter en resa till Sverige där de besökt en retreatgård, berättar Församlingsförbundets verksamhetsledare Kalle Sällström.
Snoan var faktiskt den första retreatgården i hela Finland. Femtio år senare står den fortfarande kvar för att stöda människor som söker stillhet, vila, fördjupning och förnyelse.
– Det är lite roligt att det finns texter från starten där man talar om att retreatgården ska erbjuda vila för dagens jäktade människor. Det känns som om folk i dag är minst lika jäktade, kanske till och med mer. Behovet har inte försvunnit någonstans, säger Sällström.
Att Snoan fortfarande finns, behövs och verkar, det ska firas. Den 15 september ordnas en festmässa under ledning av biskop Bo-Göran Åstrand och huskaplan Maria Repo-Rostedt. Efter mässan blir det sopplunch, kaffe, kaka och små glimtar från de senaste femtio åren.
– Vi ser fram emot en fest med glädje, en fest för vad som varit och för vad Snoan har betytt.
Redan under fredagen, den 13 september, inleds Stillhetens festival som också är en del av firandet. Sällström beskriver det som ett knytkalas i andlig fördjupning där deltagarna får bekanta sig med allt från helig dans till andlig vägledning.
Arrangören bakom Stillhetens festival är nätverket Gläntan, ett nystartat nätverk för andlig fördjupning i Borgå stift.
Dessutom utkommer också en jubileumsbok som lanseras i samband med jubileumsfesten.
– Boken är en hyllning till Snoan. Det är människor som tar upp olika aspekter av Snoan och retreaten varvat med recept från Snoans skafferi och formulär för tideböner som man också kan använda hemma.
För dem som ännu inte deltagit i en retreat ger boken en glimt av vad retreaten är. För de mer retreatvana kan boken istället fungera som ett verktyg för att ta med lite av Snoan hem.
Hur skulle du själv beskriva Snoan?
– Jag var på Snoan för första gången när det var 40-årsfest där. Det var ett kaffekalas, så som man oftast firar, och jag minns att jag var jätteimponerad av stället. Det var som om väggarna talade och förmedlade en speciell känsla.
– Vid Snoan finns en frid, en stillhet och en Gudsnärvaro. Det finns något i själva stället och hur allt är uppbyggt som för mig talar om Guds kärlek och omsorg för mig.
– Snoan är en trygg famn, en lugn äng, där du får vila och vara dig själv, utan att prestera något. Retreatgården och Gud själv betjänar dig där, du får bara ta emot.